We kindly inform you that, as long as the subject affiliation of our 300.000+ articles is in progress, you might get unsufficient or no results on your third level or second level search. In this case, please broaden your search criteria.
Смијех је, рекли су синеасти, ‘’масовна појава’’ везана за саму бит људског па нас не би изненадила преформулација Декартове сентенције: ‘’Смијем се, дакле јесам. ‘’Густо засијан смијех ниче на свакој подлози, а обилност жетве зависи од атмосфере, времена и средине, од духовног и душевног склопа смијеча, смјелости његове хуморне маште распрострте између стварности и снова.
More...
Iako je u istoj, 1987. godini završio Višu ekonomsku školu u Beogradu, te objavio zapažen poetski prvenac „Vrijeme velikog posta“, tada je malo ko mogao pretpostaviti da će se Žarko Milenić (r. 1961, Brčko, SR BiH, SFRJ) razviti u raskošnu i svestranu književnu individuu. Danas, nešto više od četvrt veka posle pojave njegove prve knjige – matice, osvedočili smo se u istinitost tvrdnje o tome da je reč o sjajnom dramskom piscu, studioznom esejisti i kazališnom kritičaru, plodnom prevodiocu (sa engleskog, ruskog, makedonskog, bugarskog, slovenačkog i ukrajinskog jezika), čija su dela prevođena na više jezika, dobitniku književnih nagrada za poeziju, prozu, dramu i esej u BiH, Hrvatskoj i Makedoniji; rečju ostvarenom piscu koji je osvetlao obraz svojih nastavnika...
More...
U doba kada su putovanja po Zapadnoj Evropi obično odlikovala modus vivendi intelektualca Aleksandar Blok nije bio sklon da često i dugo napušta Peterburg; izuzetak je bilo samo selo Šahmatovo u Klinskom okrugu Moskovske gubernije, kuda je svake godine, sve do 1917, putovao na leto. Nekoliko odlazaka u Moskvu i Revel, nedelja u Kijevu, tri nedelje u Varšavi zbog očeve sahrane, sedam meseci vojnog roka na području Pinskih močvara – to je karta pesnikovog kretanja po Rusiji. Tu se može dodati poseta Saratovskoj guberniji kada je imao devet godina i okolina Peterburga koju je obilazio u razno doba dana i godine.
More...
Питање о томе шта представља интелектуалца, ко може да се назове интелектуалцем и која је његова позиција у друштву је актуелно питања које дуго времена привлачи пажњу и то не само у оквиру научних кругова већ и у широј друштвеној јавности. Појмови интелектуалац и интелектуално често срећемо у савременом друштву и свакодневно их употребљавамо у нашем рјечнику. Док желимо ближе да дефинишемо ове термине и да опредијелимо њихово значење и поријекло сигурно ћемо да се суочимо са извјесним проблемима и тешкоћама. Шта је интелектуалац, ко може да се назове интелектуалцем и која је његова функција, његово мјесто и улога у друштву, посебно у данашњем. релативно комплексном и глобализованом друштву? На први поглед сматрамо да знамо одговор на ова питања, но ако боље размислимо, можемо да дођемо до закључка да одговор и није тако једноставан. Да ли као интелектуалци треба да се сматра само један уски круг образованијих људи, професора, научника, академика, писаца, умјетника? Шта је са неким другим професијама као љекари, инжењери, новинари, политичари?... Да ли и они могу да се назову интелектуалцима? И шта је са оним категоријама грађана који нису само мислиоци и теоретичари, већ активно и директно учествују у друштвеним процесима? Да ли они могу да се сматрају неким видом интелектуалаца или не? Ова питања постају више актуелна у савременом друштву у коме се свакодневно појавувљују нове професије и када се велики број становника, на један или други начин, мање или више учествује у креирању и обликовању настаните и процеса.__
More...
Ova će knjiga biti prepisivanje i izbor materijala, sav taj konglomerat činjenica, pojmova. projekata i skica. Kako, bogami, sve to složiti? To ne zna niko! To ne znamo ni ti ni ja, niti Laza Kostić, među javom i med snom, moja Azra, to je najgore! Ovo je mali grad! To je predmet o kome najslađe pripovijeda svaki čestit čovjek.
More...
Još jedan naporan radni dan se približava kraju. Jelo je spremljeno i ugodnim mirisom ispunilo je kuću. Suzana je legla na ugodan otoman, zaklopila oči i nestala u mislima koje je povedoše u dubine meditiranja. Kćerka Julija se igra u svojoj sobi njenom najnovijom lutkom. Muž Detlef, udubljen na kompjuteru, nešto piše, a Suzana želi da samo malo odmori oči i sredi misli prije nego postavi večeru. Uz pomoć vježbi dubokog disanja i zaklopljenih očiju, na jednostavan način sabira pozitivnu energiju, koja joj pomaže da se što efikasnije odmori. Dok vježba osjeti pri svakim izdahom topli zrak pun toksina, koji zajedno sa svim negativnim mislima, emocijama, poput ljutnje, tuge i brige izlaze iz njenog tijela. Da, život je lijep. Sve je u najboljem redu i bez ikakvih problema. Ovako može još dugo da potraje njen život, kroz glavu joj se motaju ove misli i opijaju je zadovoljstvom. Ah, kako mi je dobro, pomisli još jednom, protegnu se, pruži ruke u visinu i udahnu duboko, puna nove energije. Odmorno otvori oči i uputi pogled po velikoj primaćoj sobi s otvorenom kuhinjom. Upravo pomisli da ustane, kada joj pogled naglo osta zakovan između zida i ormarića viseće kuhinje, gdje je ugledala jednu veliku mrlju koja se malo pomiče. Ili možda joj je se to samo učinilo?
More...
Откако угледа обнажену дјевојку, Филип жарко пожели да се замомчи. Присјећао се моба и прела, на којима су људи крунили кукуруз а жене обав- љале своје ручне радове. Неко тада рече како прва деценија живота никада да прође, док свака наредна иде све брже и брже. Баш је тај човјек у праву, често је размишљао Филип. Бројао је године а оне као да су се враћале уна- зад. Чисто је завидио Богољубовој осамнаестој години у којој се ожени и за непуне двије године доби сина и ћерку.
More...
Snijeg je zabijelio podnožje majevičke okoline, nanizale se brazde snježnje, sve jedna na drugu, ličile su tako nanizane baš na brazde vješto naorane zemlje, i svako ko je to s užitkom gledao odmarao bi svoje oči po njima. Pijetlovi su počeli da se oglašavaju iz okolnih avlija malog sela koje se, prkoseći, skučilo tik pod noge planine Majevice. A planina Majevica, nadžidžana debelim šalovima snijega, stenjala je kao neka starica, pod gomilom pruća na leđima. Dahtao je svježi zrak jutra pod njenim stenjanjem, pa se na mjestima iznad bijelih krošnji šume rađaše oblačci pare.
More...
Fjodor je vidio veliki svijet svojim malim očima u pričama drugih i poželio da bude njegov dio. Skinuo je odijelo zemlje, cipele predaka, odgurnuo majčine ruke i otišao. Svjetla su bila jaka, u raznim bojama, očima vašar, srcu usklik, nevjerovatan događaj za malog čovjeka željnog avantura, bogatstva, slave i lakih riječi. Imao je odijelo i kišobran, kravatu i šešir, cipele u kojima je vidio svoj lik zalizane kose i oči koje su se sijale. Fjodore, Fjodore, odakle si, ko si, šta si, koliko si, kako si, hoćeš li, misliš li, da li si ?
More...
O’kle god da si iš’o, na relaciji Dom-Meraje/ Mrtvara-Meraje i obratno u svako doba dana mor’o si nabasat’ na Nenu Fatu. I po snijegu, kiši il’ ljetnoj pripeci Nena fata je vazda bila na tih 200-250 metara balansirajući između “dominarsko-pivskih” psovki domicilnih Merajčana, Salovata i Jasina Mehrumima i naših dječijih glasića.
More...
Ima u našem javnom, osobito informativnom i prostoru kulture, jedno nepisano pravilo, koje je iznevjereno, zanemareno i gotovo bagatelisano ima tome dobrih dvadeset godina. To pravilo kaže da ne postoji poželjna, vrednovana, cijenjena i kvalitetna novina, ako nema stalnu rubriku karikature i, vrlo je poželjno, stalnog, dakle kućnog karikaturistu.
More...